22 Ноември 2008
Нямаше с кой да празнувам рождения си ден
преди да я срещна.
Опаковай те го, моля. - Разбира се. За подарък ли?
Да. - Един момент.
Но миналата година бе различно. Макар за кратко,
имах приятелка на рождения си ден.
Случи се преди година, на този ден, в този магазин.
Преди година
Елате. Вижте тази тук. Имаме и в черно и бежово.
Харесва ли ви?
Честит рожден ден.
Винаги сам си купувам подарък.
Баба казваше да ям юфка на този ден, за дълголетие.
Поръчах същите спагети на същото място и тази година.
Харесваш ли спагетите тук?
Ще си взема нещо друго. Извинете, може ли менюто?
Да, разбира се.
За мен това и това, и това, и това, моля.
А също... това и това...
...това, това, това и това.
Имат "Бордо" 2005. Супер. Една ботилка.
Разбира се.
Аз също имам рожден ден. - Я стига!
Всъщност и аз. - Наистина ли? - Да.
- Честит рожден ден. - Честит рожден ден.
Опитай малко.
Преядох.
Да вървим.
Аз черпя. Чакай отвън. - Не трябваше ли да разделим...
Не казах ли, че аз черпя? Имаш празник. Аз ще се погрижа.
Изчезвай!
Хей, вие двамата! Чакайте!
Спрете! Хей!
Съжалявам. - Добре ли сте?
Много съжалявам.
Полицай. Те тръгнаха без да си платят сметката!
Извинете, моля. Направете път.
Не става. Сега на къде? - Насам!
Извинете! Съжалявам.
Извинете. Направете път.
Чакайте, спрете! Спрете, казах! Стига глупости!
Мислех, че само я следвах,
но някак се случи.
Озовахме се пред дома ми.
Уцелих.
Ела тук. Скрий се.
Защо още се криеш?
Тук се случи...
Той ме грабна за раменете...
и ме целуна.
Лошо момче. Каза, че не ме харесва повече.
Защото ям много и се държа като луда.
Каза, че съм много ревнива. Отначало не го мислеше,
но каза, че го удрям твърде силно.
И че съм доста груба.
Дори мразел походката ми.
Смешно ли крача? Не е съвсем зле, нали?
Като модел?
Или съм скована? - Донякъде.
Вярно. Аз съм силна и груба.
Стига! Успокой се. - Защо?
Защото може някой да живее тук. Ясно?
Е, и? Не ми пука.
Защо не опиташ? Ще ти хареса.
Не, благодаря. Не ти ли стига?
Затвори очи. - Какво?
Направи го.
Добре, затворих очи.
Трябва да се сбогуваме. Ясно?
Не искам да видиш как си тръгвам.
Не поглеждай докато си тръгна. Обещай ми.
Брой до 1000, точно 1000, тогава отвори очи.
И... Вземи това.
Купих го за моя рожден ден, но сега е за теб.
За спомен.
Благодаря.
Всъщност... идвам от бъдещето...
...100 години напред. С машина на времето.
Изненадан ли си? - Да!
Сбогом.
Да не си отворил очи?
Не. Не съм.
Лъжец! Виждам те ясно.
Имам перфектно зрение.
Очите ти са отворени! Защо ме гледаше?
Не. Наистина не гледах. Може да дойдеш и да провериш.
Наистина ли не гледаше?
Звучиш, като идиот. Ти си идиот!
Права си. Идиот съм. - Идиот!
Може да отвориш очи. Вече съм добре.
Може да видиш усмивката ми.
Беше, като дежа вю. Почувствах сълза по бузата си.
Плачех, без да знам защо.
Всъщност... стори ми се, че тя плаче и това е причината.
Да. Мога да те видя. И аз виждам добре.
Дори перфектно. Виждам усмивката ти.
Пази се навръщане!
Пази се навръщане...
Пази се... навръщане...
Не я видях повече след това.
Измина година.
Броях дните и чаках...
...да дойде денят и да я срещна отново.
Имах предчувствие.
Ами ако...
* МОМИЧЕ КИБОРГ *
76, 77, 78 хиляди йени! Плюс дигитална камера.
Не е зле за стара чанта. Добре се справяме.
Сладурана е, нали?
Хей, скъпа! Готини дрешки! Много яко.
Не ти ли е студено? Да ти дам якето си?
Да й обръсна ли лицето? Какво ти е на очите?
Oлеле!
Коя дата сме? - 22 Ноември.
Коя година? - Коя година!?
2008...
Търговска верига "Даймару"
Госпожице? Госпожице!
Извинете! Не мога да ви пусна просто така.
Няма я. Насам.
Заповядайте.
Тази.
Извинете, г-це! Не сте платили. Спрете.
Помощ!
Извинете. Съжалявам.
Едно уиски, по-силно.
Още едно, моля. - Да, сър.
Честит рожден ден. - Честит рожден ден и на теб.
Честит рожден ден.
Подарък от мен.
Съжалявам.
Съжалявам!
Да вървим.
О, не, не, не...
Къде ми е ключа? Загубих ли го?
Вече е отворено.
Съжалявам за бъркотията. Ей сега ще почистя.
Но не е толкова зле за сам човек.
"Идиот ли си?"
Ти си първата ми гостенка, като изключим хазайката.
Но ухае добре тук, нали? Имам си трик срещу миризми.
Как си, Джиро?
Аз съм теб, след 65 години.
Не се бой от външният ми вид.
Сигурно си щастлив да видиш момичето на мечтите си отново.
Но... Тук съм да ти кажа истината.
Тя дойде днес, но не трябваше да се бърка.
Трябваше сам да се справиш с гангстерът.
Същата вечер получих ужасен куршум...
...и заприличах на това.
Каква ирония, лотарийният билет,
който купих после, излече печеливш.
Похарчих всичките си пари и време за едно нещо.
Създадох нея...
да те спаси, тоест мен, 65 години назад, преди изстрела.
Тя трябва да ти помогне.
Историята се променя и времето се коригира,
пренастройва се в правилната посока.
Ще преживееш огромно бедствие.
Но вярвам, че тя ще ти помогне отново.
За сега тя все още прилича на бездушна кукла,
но ще се промени, като поживее с теб.
Един ден, тя ще мисли и реагира, като човек.
Така е програмирана.
Знам, че ще й помогнеш за това.
Ти можеш да й дадеш душа. Грижи се добре за нея.
Надявам се да си щастлив.
Значи си... създадена отмен и си изпратена от бъдещето?
Значи си робот? - Не ме наричай робот.
Аз съм киборг модел 103.
Кости: направени от казеинова сплав от Юпитер.
Кибернитичен организъм.
Мозък: нанотехнологично комбинирани неврони.
Кожа: органична тъкан, като човешката.
Тогава, например...
Като човешката, казваш? - Да.
Значи можеш да го правиш? - Кое?
Сещаш се, "кое". - Не разбирам.
Секс. - Ела тук.
Какво? - Просто ела тук.
Добре. - Изправи се.
Върви да си измиеш лицето.
О, за това ли "бедствие" говореше?
Не мога да говоря за бъдещето.
Добре.
Това там е моя любимец. Казва се Раул.
Изглежда страхотно.
Благодаря.
Що за месо е това? - Вкусни хапки от Раул.
Раул!?
Ето така заживяхме заедно.
Хей. Какво правиш?
Тук е университет, трябва да сме тихи. Ясно?
Джиро, тичай! Ако закъснеем, ще ни скъсат.
Няма да успеем.
Киоко Ивашита.
Таиши Ендо. - Тук.
Джиро Китамура.
Джиро Китамура? - Тук.
Кохей Курихара.
Кента Сато. - Тук! Да!
Юичи Шибасаки. Каору Суемацу.
Ти... Как стигна толкова бързо?
Нямам представа.
Ето. Най-добрите!
Сато!
Пази тишина! Отворете на страница 73.
Ще ви го обясня с диаграма.
Коя е тя? - Приятелката ми.
Не искаш ли това? - Не.
Тогава ще го взема.
Ще се самопоканя. Как се казваш?
Аз съм Кента. Кента Сато. - Защо питаш?
Толкова си пряма. Харесва ми! Искаш ли да се сприятелим?
Тя има здрав апетит. - Да. Изяде и гущера ми.
Какъв странен вкус. Това ме подсети нещо.
Има етническа група в Близкият изток.
Чух, че ядат свински лайна.
Рецептата е проста. Хващат свинята
и й зашиват задника, да пазят лайната вътре.
И я хранят с любимите й храни.
След седмица угояване, е претъпкана с лайна.
Настъпва времето да отворят задникът.
Хващат стомаха така и изцеждат лайната, и ядат.
Обичате ли лайна? - Благодаря!
Хайде, изпий го, за дружбата. - Тя не трябва да пие.
Не знам до колко й понася.
Споко. Всички девойки къркат здраво в наши дни.
Забравихте ли, че жените командват светът?
Видя ли?
Какво беше това?
Не е добре. Май си пияна.
Спри да правиш това. Не искаш да умреш, нали?
Да тръгваме ли? Хайде.
Можеш ли да ходиш? Трябваме. Чао на всички.
Чао, Джиро. - Чао.
Добре ли си?
...интегралът от синус n омега t по...
T върху 0 до 2,
като извадим...
...n омега t от T върху T до 2
...от това.
Моля внимавайте, професоре.
Класа е свободен!
И от 2000 йени, рестото ви е 610 йени.
Отивам до тоалетната. Ще изчакаш ли мама тук?
Заповядайте. Това за тук ли е? - Да. Да видим...
Искам Свежарски бургер. - Извинете, ще повторите ли?
Нормален Свежарски бургер.
И обикновено кафе.
Мамо, аз летя! Летя в небето! Виж ме! Мамо!
Приятелката ти е много красива.
Търсиш ли нещо? - Ами...
Гледаш ми бельото ли?
Два за възрастни.
500-те ми йени...
Слава Богу.
Джиро!
Аз... те... обичам.
Какво правиш? Това не е за пиене.
Добре ли си?
Едно на нула!
Какво има? - Измий си лицето.
Снощи избухна пожар във футболният лагер.
Три деца са леко пострадали. Подозират умишлен палеж.
За щастие, случи се чудо.
Някой се спусна във стаята и спаси децата.
Бе тъмно за да видим лицето й. Събудих се и бях в пушек.
Млада жена дойде и ни спаси. - Гори.
Но тази млада героиня просто изчезна.
Вярват, че е ангел. Ангел ни спаси.
Сигурен съм, че тя е ангел. Ангелът ни помогна.
Какво, ангел?
Не го отваряй! Този човек, очите му ме плашат.
Хей. - Какво? - Да посетим родният ти град.
Родният ми град? Той отдавна не същуствува.
Голямо земетресение го затри и трябваше да напуснем.
След това, нов град бе създаден тук.
Само скитници останаха там. Родният ми град изчезна.
Не искаш ли да отидеш? - Но той не съществува.
Съжаляваше, че не си се върнал преди да умреш от старост.
Значи ще остарея и умра?
Ще умра. Нали?
Ще свършиш, както всички останали.
Хей, спри да плачеш, като момиченце.
Няма да умреш скоро. - Не е това.
Липсва ми градът и моята баба.
Самосъжалявам се, че съм преходен... - Спри!
Да тръгваме.
Да.
Благодаря. Хубаво е.
Пак се тъпча.
Ще те заведа в родният ти град. Но трябва да ми обещаеш.
Без значение кой ще срещнем, няма да говориш с тях. Става ли?
Става.
Точно такъв беше, когато бях дете.
Риосуке? Това беше Риосуке.
Не се е променил.
Джиро! Ти ли си?
Погледни. Джиро ми ги даде.
Тате каза, че са фосили от орлова папрат.
Тези са много, много стари, на повече от 100 милиона години.
Той е мен. Мен като дете.
Ти ме помоли в бъдещето, ако видя Джиро в миналото,
да го заведа обезатолно у дома.
Къщата ми е там. Имаме си сливово дръвче.
Хората я наричат Сливовата къща.
Идвайки от училище,
баба винаги ме чакаше на прага.
Но аз не исках да ме видят, че се прибирам с баба.